Казки дядечка Римуса - Джоель Чендлер Харріс
![Казки дядечка Римуса - Джоель Чендлер Харріс](/uploads/posts/books/8/9/6/9/kazki-djadechka-rimusa-dzhoel-chendler-harris.jpg)
У казках дядечка Римуса розповідається про кумедні пригоди Братчика Кролика, Братчика Лиса, Братчика Вовка та інших звірів. Фантазія, гумор і мудрість — ось за що ці казки люблять в усьому світі не лише діти, а й дорослі.
Для дітей молодшого шкільного віку.
Переказ з англійської Лесі Борсук
Ілюстрації Олени Чичик
Джоель Чендлер ГАРРІС
КАЗКИ ДЯДЕЧКА РИМУСА
Братчик Лис і Братчик Кролик
Якось увечері мама довго шукала свого синочка. Джоеля не було ні в будиночку, ані на подвір’ї. Вона почула голоси в старій хижі дядечка Римуса, зазирнула в вікно і побачила, що хлопчик сидить біля дідуся.
Джоель притулився до дядечка Римуса, довірливо зазираючи в його зморшкувате лагідне обличчя.
І ось що почула матуся.
— Бігав, бігав Братчик Лис за Братчиком Кроликом і усіляко мудрував, аби його впіймати. А Кролик усіляко мудрував, аби Лис його не спіймав.
— Та ну його, — сказав Лис.
І тільки-но промовив ці слова, аж ось він скаче дорогою — гладенький, товстенький і жирненький Кролик!
— Постривай, Братчику Кролику! — радісно вигукнув Лис.
— Ніколи мені, Братчику Лисе.
— Мені з тобою потеревенити кортить, Братчику Кролику.
— Гаразд, Братчику Лисе. Тільки ти з того місця кричи, де стоїш, не підходь до мене близько: бліх у мене сьогодні, ой бліх! — так сказав Кролик.
— Я вчора з Братчиком Ведмедем бачився, — почав Лис. — Він мені такої прочуханки дав за те, що ми з тобою чубимось. «Ви, каже, сусіди, повинні жити дружно». Я пообіцяв йому, що домовлюся з тобою.
Тут Кролик пошкріб лапкою за вухом — ніби то на радощах, — встав і каже:
— Чудово, Братчику Лисе. Приходь до мене завтра, пообідаємо разом. Нічого такого у нас вдома немає, але дружинонька з діточками вигадають і знайдуть вже, чим тебе пригостити.
— З задоволенням! — зрадів Лис.
— Ну, то я чекатиму, — сказав Кролик.
Прийшов Братчик Кролик додому сумний-пресумний.
— Що з тобою, чоловіченьку? — питає Матінка Крільчиха.
— Завтра на гостину обіцяв завітати Братчик Лис, — розповідає Кролик. — Треба нам вуха нагострити, щоб не застав зненацька.
Наступного дня Братчик Кролик і Матінка Крільчиха прокинулись ранесенько, ні світ ні зоря, й пішли на город; набрали капусти, моркви та спаржі, приготували чудовий обід.
Раптом одне з кроленят, яке саме бавилось у дворі, біжить і гукає:
— Ой, мамусю! Ма! Братчик Лис іде!
Тоді Кролик хутенько — дітлахів за вуха і посадив їх за стіл, а сам з Матінкою Крільчихою — біля дверей: чекають на Братчика Лиса.
Чекають вони, чекають — не йде Лис. Трохи згодом визирнув Братчик Кролик за двері тихесенько. Дивиться — з-за рогу стирчить кінчик лисячого хвоста. Тоді причинив Кролик двері, сів, лапками вуха обхопив і заспівав:
Якщо миску кинути,
Розіб’ється миска.
Якщо близько Лиса хвіст,
Значить, сам він близько.
Ось пообідав Братчик Кролик, і Матінка Крільчиха, і всі дітлахи, і ніхто їм не заважав. Згодом приходить Братчик Їжак і каже:
— Братчик Лис просить вибачити: він занедужав і не зміг прийти. Просить, щоб Братчик Кролик завтра прийшов до нього на обід.
Сонечко піднялося зовсім високо, коли Кролик схопився й побіг до домівки Лиса.
Прибігає, чує — стогне хтось. У двері зазирнув і бачить: сидить Лис у кріслі, весь закутаний у байкову ковдру, а вигляд у нього геть кепський. Поглянув Кролик навсібіч — ніде не видно обіду. Миска стоїть на столі, а поряд лежить гострий ножик.
— Це ж що, у тебе курочка на обід, Братчику Лисе? — питає Кролик.
— Так, Братчику Кролику, а яка молоденька та свіженька! — відповідає Лис.
Тут Кролик розгладив вуса та й каже:
— Ти що, Братчику Лисе, без кропу її приготував? Щось мені у горло не лізе курятина без кропу.
Вискочив Кролик за двері та мерщій у кущі, причаївся й чекає на Лиса. Довго чекати не довелося, бо Лис одразу скинув байкову ковдру — і за ним навздогін. А Кролик гукає йому:
— Гей, Братчику Лисе! Ось я тут поклав на пеньок кропу. Бери хутенько, поки не зів’яв!
Так він крикнув і пострибав собі. І Лис його не наздогнав.
Смоляне Опудальце
— Значить, Лис так ніколи й не спіймав Кролика? Так, дядечку Римусе? — запитав Джоель наступного вечора.
— Було й так, друже, що ледь-ледь не впіймав. Пригадуєш, як Братчик Кролик надурив його з кропом?
Ось невдовзі потому пішов Братчик Лис гуляти, набрав смоли і виліпив з неї чоловічка — Смоляне Опудальце.
Узяв він те Опудальце та й посадив край дороги, а сам заховався під кущем. Тільки сховався, зирк — іде Кролик по дорозі, підстрибуючи: стриб-скік, стриб-скік.
Старий Лис лежав тихо. А Кролик, як побачив Опудальце, так здивувався, аж на задні лапки встав. Опудальце сидить собі та й сидить, а Братчик Лис під кущем не ворухнеться.
— Доброго ранку! — привітався Кролик. — Гарна днина сьогодні.
Опудальце мовчить, а Лис і далі тихо лежить.
— Що ж це ти мовчиш? — питає Кролик.
Старий Лис тільки оком моргнув, а Опудальце — воно нічого не відповіло.
— Та ти на вуха слабуєш? — запитує Кролик. — Якщо недочуваєш, я можу й дужче кричати.
Опудальце мовчить, а Старий Лис лежить тихенько.
— Ти грубіян, я тебе провчу за це! Так, таки провчу! — розгнівався Кролик.
Лис ледь зі сміху не луснув, а Опудальце — воно нічого не відповіло.
— Коли до тебе говорять, потрібно відповідати, — обурився Кролик. — Негайно скинь капелюха і привітайся, а то я тобі такої прочуханки дам!
Опудальце мовчить, а Братчик Лис — він і далі лежить тихо.
Ось Кролик відскочив назад, замахнувся та як вгамселить Опудальце по голові кулаком!
Кулак прилип, ніяк не відірвеш його: смола міцно тримає.
А Опудальце знай мовчить, і Старий Лис лежить собі тихо.
— Відпусти негайно, а то вдарю! — вигукнув Кролик.
Вдарив Опудальце другою рукою, і ця прилипла.
А Опудальце — анічичирк, і Братчик Лис — він лежить тихенько.
— Відпусти, бо я тобі всі кістки потрощу! — так сказав Братчик Кролик.
Але Опудальце — воно нічого не відповіло. Не відпускає та й годі.
Тоді Кролик копнув його ногами, і ноги прилипли.
А Братчик Лис лежить тихо.
Кролик кричить:
— Якщо не відпустиш, я буду штовхатися!
Буцнув Опудалко головою — і голова прилипла. Тоді Лис вистрибнув з-під куща.
— Як ся маєш, Братчику Кролику? — каже Лис. — Чом же ти не вітаєшся зі мною?
Впав Лис на землю та й ну сміятися. Ой і реготав він, так реготав, аж у боці закололо.
— Ну, сьогодні ми вже точно разом пообідаємо, Братчику Кролику! Нині я й кропу припас, так що ти у мене не викрутишся, — сказав Лис.
…Тут дядечко Римус замовк і